ДНЕВНИКЪТ НА АНЕ ФРАНК
Translation ZALMEN BEHAR
47... 48...
49...
50... Добро утро, Анелиз.
Добро утро. - 52... 53... 54...
Г-н Дюсел е спортен шампион, не знаеш ли?
Той е толкова стар. - Той обича да се подържа във форма.
За разлика от някои хора, които мога да спомена.
Не ти се налага да спиш с него.
И той хърка.
Добро утро, г-н Дюсел. - Добро утро на всички.
Как е реброто, г-жа Ван Даан?
Много болезнено, г-н Дюсел.
Защо тя внезапно започна упражнения?
За да се отърве от дебелия си задник, предполагам.
Точно тук... точно...
Г-н Дюсел е обучен медик, Пуци.
Късметлии сме, че имаме друг експерт в сградата.
Ето затова моят приятел г-н Франк ме нае.
Тези трябва да ни стигнат за през зимата.
Де да не продаваше подправки.
Защо не избра нещо по-хубаво, например бонбони?
По време на война, Ане, подправките са по-необходими от всякога,
за запазване на месото, и за овкусяване на заместителите му.
И това важи и за пектина, за правене на мармалад у дома.
Тя го знае, г-н Дюсел. Това беше само шега.
Уау, Майка Франк, "Адвоката на децата".
Сигурно е трудно за татко, опитвайки се да ръководи бизнеса си оттук.
Особено с артрита му.
Днес има важна среща.
Ще подготвим договорите за утре.
Преговорите бяха дълги и скучни.
Г-н Клейман и г-н Куглер правиха всичко възможно за нас, но...
се оказа по-сериозно отколкото очаквахме.
Сградата бе продадена?
И новият собственик ще дойде този следобед.
За да я разгледа.
О, Боже мой.
Всеки звук от дишането спря.
Осем сърца удряха.
Стъпки по стълбите, а след това тропане по шкафа за книги.
Толкова е близо,
Този момент е неописуем.
Стой тук, идиот!
Г-н Клейман!
Казах, че съм оставил ключа за пристройката у дома.
Те няма да се нанесат до пролетта.
Войната може да приключи до тогава. - Не вярваш наистина в това, нали?
Едит...
Какво става?
Зарзаватчията изчезна. - Какво?
Изчезна. Никой не знае какво се е случило с него.
Той е бил арестуван! - Не знаем дали е така.
Ще каже на полицията за нас! - Разбира се, че няма.
Той не знае за вас. - Знае, че взимаше допълнителни зеленчуци!
Той е добър човек. Аз му вярвам напълно.
Няма ли да останеш? - Трябва да се прибирам.
Увери се, че ще го получи.
Разбира се, г-н Дюсел. - Моля те предай й цялата ми любов.
Винаги го правя. Тя ме помоли да ти предам това.
Има писмо вътре. - Благодаря ти.
Г-н Дюсел пада все по-ниско в моята преценка,
и той вече е под нулата.
Пим, трябва да кажеш нещо. - Ане, моля те...
Защо той може да изпраща писма, а аз да не мога?
Той излага нас и Мийп на опасност. Ако я хванат, ще я измъчват!
Ами ако скъпата му Лоте каже на някой,
ами ако проследят Мийп до тук?
Виж, годеницата на г-н Дюсел няма представа къде е той.
Тя мисли, че той се крие в провинцията.
Ане, скъпа. Не одобрявам, колкото и ти.
Направи нещо, тогава! - Той е самотен, скъпа.
Той няма никого тук, който да го обича.
Той не е единственият!
Тя е права.
Той не трябва да го прави.
Съюзниците напредваха, но края не му се виждаше.
Г-н Чърчил имаше пневмония, но се подобрява, слава Богу.
Ганди, бореца за свободата на Индия,
е в една от поредните му гладни стачки.
Отвън е най-прекрасния ден.
Какво става?
Виж колко масло ни е дала.
В сравнение с тяхното.
Кажи й нещо. - Не мога.
На мене ми викаш, защо не й викаш на нея?
Не мога!
Дистанцирах се от нея.
Нямах друг избор, защото си представям каква трябва да е една майка и съпруга,
и не мога да намеря нищо подобно
в жената, която трябва да наричам мама.
Извинявай, сега е мой ред.
Мога ли да ползвам речника ти?
Не само те са алчни. Виж това!
Той се е презапасявал с всичко това, стария скъперник!
След всичко, което направихме за него!
И персоналът, които рискуват живота си за нас.
Те също нямат достатъчно храна.
Г-н Клейман има нужда от портокали за лошия си стомах.
Опитвам се да го харесвам, наистина...
Но той продължава да ме поучава, и още по-лошо, докладва на мама.
Така и тя започва да ме поучава след това
и ако съм късметлийка, г-жа Ван Даан се меси и почва още веднъж.
Може ли да побързаш?
Използвай гърнето!
И Негово Превъзходителство винаги иска да използва тоалетната,
четири или пет пъти на ден
той седи там с часове.
До когото се отнася: Разписание на г-н Дюсел за тоалетната.
Сутрин от 7:15 до 7:30,
следобед след 13:00.
Какво правиш? - Нищо.
Иначе, само когато е необходимо.
Там единствено може да бъде сам. - Не го ли мразиш и ти?
Жал ми е за него. - Не бъди толкова превзето добричка.
Скоро ще му отмъстя, изчакай и ще видиш.
Ще развия крушките и ще му скрия дрехите...
Не можеш! - Не ти се налага да съжителстваш с него.
Какво правите? - Какво си мислиш, идиот?
Просто пълним пакетчета с подправки за долу.
Ужасно скучно е, като работата, която вършат в затворите.
Но искаме да бъдем полезни, разбира се.
Но понякога е толкова трудно, да бъдеш полезен, разумен,
на стъпваш на пръсти около всички,
да си държа езика, когато искам да крещя и викам!
Германците...
Не знам колко дълго мога да издържа без да експлодирам.
...тази мярка от огън и стомана...
която те толкова често извършваха срещу други...
Сега, това не е краят.
Това дори не е началото на края.
Но това, може би, е краят на началото.
Тази война изглежда ще продължава вечно.
Спиш ли?
Не.
Кажи нещо весело.
Моля те.
Кое е по-гадно?
Хъркането или пръхтенето?
Пърденето!
Винаги си забила нос в книга, нали, млада госпожице?
Г-н Дюсел използва бюрото ми.
Иначе щях да чета в стаята си.
Младите дами не трябва да си пълнят главите с глупости.
Трябва да четеш повече, г-н Ван Даан, и нямаше да говориш такива глупости.
Казахте, че г-н Дюсел ще остане само за няколко седмици.
Сега Мийп и Яан не могат да прекарват нощта с нас.
Спри да се оплакваш, скъпа.
Спри да се оплакваш и помогни на майка си. - Това не е твоя работа!
Не говори така на съпруга ми!
Не знам как се примиряваш с това! Ако беше моя дъщеря, аз...
Не бъди саркастична с мен.
Не знам, тези модерни момичета! - Марго, подкрепи ме!
Марго чете толкова, колкото и аз.
Марго не отговаря.
Тя беше толкова добро бебе.
Спеше през цялата нощ. - Ах!
Точно като моя Петер, нали, чедо?
И се научи да използва гърнето на 18 месеца.
Майко!
Нашият Петер е добро момче.
Може да не стане интелектуалец като теб, но ще стане човек.
Проблемът е, че знаеш твърде много за неща, които не трябва.
Когато станеш по-голяма, няма да можеш да се наслаждаваш на нищо вече.
Това не е вярно! - Ще кажеш,
четох това преди 20 години. По-добре побързай, ако искаш да си хванеш съпруг,
или да се влюбиш, тъй като всичко ще бъде разочарование за теб.
Ти знаеш всичко, което трябва да се знае, на теория.
Но на практика?
Това е друго нещо.
Благодаря, г-жо Бийвърбрук.
Защо я нарече г-жа Бийвърбрук?
Защото тя винаги е съгласна с г-н Бийвърбрук, когато е по радиото.
Какво казва г-н Бийвърбрук?
Не си ли го слушал, тъпако?
Казва, че не бомбардират Германия достатъчно интензивно.
Така че мисля, че тя трябва да се омъжи за него.
О, така ли, Мис Квак Квак?
Какво каза?
Мис Квак Квак.
Къде го намери? Върни ми го!
"Непоправимо кречетало", от Ане Франк, 6-ти клас.
Като наказание за говорене в клас...
Квак Квак Квак, каза учителката Чатербак...
Ти ми открадна молива. - Не съм виждала глупавия ти молив.
Какво е това бързане?
Забавлявате ли се? Може ли да се присъединя?
Бюрото ми свободно ли е сега?
Разбира се.
Все още е много сплъстена.
Трябваше да я измия със сапун.
Г-жа Ван Даан има някакъв шампоан. Видях го в нейния шкаф.
Наистина не знам какво празнуваме.
Трябва да сме много благодарни. - За какво например?
Имаме достатъчно за ядене, заедно сме,
имаме най-милите и смели помагачи на света.
Звучиш точно като баща си!
Поне той не се вайка през цялото време и не ме поучава.
И не застава винаги на страната на Марго.
Още един зъб от гребена падна.
Наистина ли бях толкова трудно бебе?
Беше доста изморяваща, скъпа.
Нищо не мога да направя, просто съм си такава.
Съжалявам, Муши тук ли е?
Трябва да го заключа на тавана заради бълхите.
И тогава Ханука настъпи.
Извинете ме.
Изпикал се е на пода! - Забравих му постелята.
Идиот! - Квак, квак!
Недостига на храни се влошава.
Беп ми купи тези сандали, но краката ми замръзват
Беп идва от офиса, да се храни при нас всяка обедна почивка.
Не знам как издържаше.
Г-н Ван Даан е в лошо настроение, защото няма достатъчно цигари.
В действителност, всеки се нервира на останалите.
Баща ми
просто ме обожаваше.
Той ми даде много съвети за момчетата.
Той ми каза, ако джентълмен ти се държи нахално,
просто му кажи,
"Не забравяйте, сър, аз съм дама!"
Беп разбира, нали, скъпа? Сигурна съм, че имаш много ухажори.
Остави момичето на мира! - Тя няма нищо против, нали, скъпа?
Искаш ли още супа?
Имаш добър апетит, нали?
Предполагам, че няма достатъчно за ядене в дома ти,
с всички тези братя и сестри и баща ти в болнични.
Искаш ли още супа, Марго? - Не, благодаря.
Гледаш да не напълнееш, нали, скъпа? - Ще спреш ли това глупаво бърборене!
Побързай!
Де да беше косата ми руса. - Не е ли красива?
Когато порасна, ще стана киноактриса.
Мога ли да погледна? - Не би те заинтересувало.
Тя е такава зубрачка.
Чух те.
Знам, че ми е сестра, но нямаме нищо общо.
Ако не бяхме затворени тук, нямаше дори да си говорим.
Беп, ти си такава щастливка!
Можеш да излизаш и да подишаш чист въздух
да ходиш на кънки и да ядеш сладолед с приятелите си!
Толкова много ми липсват приятелите.
Седя на бюрото си по цял ден, след това се прибирам вкъщи да помагам на мама.
Толкова си щастлива...
Както и да е, зима е.
Няма сладолед.
13:30ч. е.
Какво си казала на Марго? - Нищо!
Тя е много разстроена. - Не съм разстроена!
Пим, толкова е несправедливо.
17:40ч. е, г-н Дюсел.
Ще мога ли да използвам бюрото? - Не съм готов.
Мой ред е. - Имам важна работа да върша.
Аз също. - Каква?
Да драскаш в дневника си?
Тази стая е и моя, колкото твоя!
Вече я ползваш по час и половина, пет дни в седмицата.
И по време на моята дрямка.
Но ти я ползваш два пъти повече от мен!
И защо е така?
Защото съм медик, не малко момиченце.
Аз не съм малко момиченце.
Може ли да помогнеш с картофите? - Мамо, моля те подкрепи ме!
Без повече караници, моля те. - Но това е толкова несправедливо!
Стига, Ане! Защо превръщаш всичко в такава драма?
Съжалявам, г-н Дюсел.
На чия страна си?
Когато дойде тук, г-н Дюсел, когато дойде тук, се договорихме,
че стаята ще бъде споделяна от двама ни.
Логично, това би означавало, че аз съм сутрин и ти следобед.
Не искам много, само още два часа, два пъти седмично.
И къде ще си върша работата?
Може би, трябва да се върна в моят малък кабинет на "Херенграхт"?!
Винаги можеш да работиш в тоалетната. Прекарваш достатъчно дълго там.
О, съжалявам. - Какво има, скъпа?
Заради г-н Дюсел.
Може ли да говорим по-късно?
Имаме само половин час. Г-н Куглер трябва да си ходи.
О, добре, изчакай един момент, Ане.
Ще ме извините ли, г-н Куглер?
Какво има, мила?
Моля те, поговори с г-н Дюсел!
Мама няма да помогне, беше ужасна, както обикновено.
Хайде.
Знам, че е трудна ситуация,
имаш нужда от уединение за да учиш,
така както и дъщеря ми.
Добрият стар татко. - Ако мога да кажа, г-н Франк,
Тя е много... вироглаво дете.
Ако беше с Марго, нямаше да има проблем.
Писането е много важно за нея.
Смятам, че това е единственият начин да й даде някакъв смисъл за света...
да намери утеха в тези ужасни обстоятелства.
Работа и надежда,
това е, което казваме на нашите дъщери, г-н Дюсел.
Ето защо вярваме, толкова силно
в тяхното образование.
Единствената свобода...
е тук вътре.
Това е... нашата надежда за бъдещето.
От уважение към вас, ще се съглася.
Не искам хората да кажат, че Ане се е провалила на изпитите заради мен.
Благодаря, г-н Дюсел.
Татко, обичам те повече от всеки друг на света!
Ами майка ти? - Тя не ме обича като теб.
Ане, това не е вярно.
Г-н Дюсел се цупеше два дни.
Толкова детинско, нали?
Неделите са толкова самотни без нашите помагачи.
Отвън нещата се влошават.
Мийп срещна моя учител на улицата миналата седмица.
Останали са само четири от моите съученици.
Тя не знаеше точно кои.
Жените се връщаха у дома от пазаруване
и заварваха къщата им запечатана и без техните деца.
Децата се връщаха вкъщи от училище и заварваха родителите си изчезнали.
Скъпата ми Мийп, много ти благодаря!
За мен е удоволствие.
И, за да добавя към нашите неволи,
г-н Дюсел започна работа.
Мълчи, жено! Ще те чуят на улицата!
Някой да дойде и да помогне.
Някой, моля ви!
Добре, всичко е наред.
Отвори. Всичко ще свърши скоро.
Готово!
Следващият?
Добър вечер. Какво правиш?
Моят латински.
Никога ли не спираш да учиш?
Ти не разбираш, нали?
Какво?
Това е единственото чрез което оцелявам.
Защо не си сложиш това на леглото? - Добре съм!
Защо не мога да те накарам да ме обичаш?
"Грасиас пор су аюда ой".
Това не е иврит. - Не, това е испански.
Испански? - Да, означава,
"Благодаря за вашата помощ днес".
Е, това ли учиш?
Достигнах трета степен.
Разбираш ли,
когато войната свърши,
Шарлот и аз планираме да емигрираме в Южна Америка.
Никога не си ми казвал. - Да...
Буенас ночес. (Лека нощ) - Буенас... ночес...
Буенас ночес.
Translation ZALMEN BEHAR